Боян Бойчев
Разстрел

chitanka.info

И аз крещях години —

цяла вечност…

Долавях, че и другите крещят

Н. Вапцаров

Всяка вечер към поредния разстрел.

Ден след ден. Години. И назад.

Вървим. Светлината в празния тунел.

Взривена в канонадата на залпа.

И пак крещим. Години. Вечност.

Отпиваме от всекидневната горчилка.

Или мълчим? Загубили човечност.

Безропотно. Поглъщаща мътилка.

Живеем ли? Кога, къде и как?

Къде ще ни спасят от смърт куршумите?

Как върху сърцето ще поникне мак?

Кога ще ни разстрелят мълчаливо думите?

Бедността пълзи от грозната си сянка.

Храни се гладът в очите ни тревожни.

Просяците молят. Времето без рамка.

Ражда се смъртта в обятна бездуховност.

Нима завинаги ще бъдеме обречени?

Убийците са тук. В нас е светлината.

В очите. В риза, в бялата облечена.

В огледалната усмивка на дулата.

Всяка вечер. Години. И назад.

Яростно крещи отново отчаяние.

Тишината — само миг до залпа.

Разстрелът е живот. Мълчание.

11.11.1999 г.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.